Франсоа, ето те и теб!
Г-н Руло.
Седнете.
Как се справяш?
Седни.
Не, благодаря. Благодаря наистина.
Всичко е наред. - Какви новини ми носиш?
Няколко неща, относно протокола за връщането ти във Франция.
Решихме, че трябва да има наблюдаващ 24/7,
просто за да има хора там.
Сложили сме метални детектори в офиса и домовете ти.
И двата офиса и трите жилища.
Това може да е малко по-деликатно, но...
Всички ще трябва да носят акредитацията в моя офис.
Не е ли прекалено? Не мислиш ли?
Мисля, че е подходящо, заради обстоятелствата.
Трябва да знаеш, че има слухове.
Слухове, които са се разпръснали
в службите в САЩ.
Не аз трябва да ти ги кажа.
Заповядай.
Нека ти представя Ана. Това е Франсоа.
Твърде си мил, всичко е наред.
Не дойдох за това, а за задълженията ми.
Господине, благодаря за вниманието.
Трябва да тръгвам.
Седни за секунда.
За съжаление, трябва да тръгваме.
Благодаря за вниманието. - Няма за какво.
Внимавай и да живее Франция!
Имате ли нужда от помощ? - Не, благодаря.
Как сте? - Много добре!
Страхотна форма. - Благодаря.
Още ли танцувате? - Разбира се!
Пътуването беше ли приятно? - Да.
Всичко ли мина добре? - Да.
Къде ще ходите на почивка? - В Гърция.
Била ли сте там? Внимавай с гърците.
Почти стигнахме.
Още ли ходиш на уроци по пеене?
Знаете всичко. - Разбира се.
Това е стаята ви.
Какво ще ядеш, скъпа?
Нещо леко, като салата.
Бих искал да поръчам...
Когато работиш в банка, хората решават да слушат това, което казваш.
Как е чукането? - Стига!
Чукането е естествен процес. - Достатъчно!
Веднъж чуках цяла нощ и беше страхотно.
Важно е да се чувстваш добре с мъжа.
Знам, че не трябва да го казвам... - Татко, достатъчно, разбрахме.
Оставих телефона си в хотела.
Сигурно охраната ще ми го донесе. Имаш ли против...
Ще кажа на портиера.
Ще се връщам в Париж, не забравяй.
Може да прати поща на някого.
Ще дойдат и ще ми го донесат.
Нека говорим с портиера.
Направо да говорим с шефа на охраната.
Съжалявам. - Няма проблем.
Съжалявам за неприятностите. Всичко наред ли е?
Да, може да се качите. - Благодаря, господине.
Лек път, г-н Девро. - Благодаря.
В другия паспорт е. Имам два паспорта.
Не мога да изкажа благодарността си към Симон,
за нейната преданост.
За любовта й към Израел.
Много си мил.
Нека не споменаваме благотворителността,
която тя развива по-цял свят.
Справедливостта ще възтържествува за тези,
които нямат глас в обществото.
Ето ни.
Това е къщата.
Тъмно е, но ще се справим.
Това осигуряват 60000 евро.
Голяма е.
Трябва ми нещо за пиене.
Какво не е наред, г-н Девро?
Може ли да ме представиш? - Разбира се.
Здравей, г-н Девро.
Как си, Мишел? - Добре, а ти?
Нека те представя на момичето си.
Удоволствие е за мен. - Мари.
Какво работиш, Мари? - Следвам право.
Коя година? - Трета.
Страхотно! Харесва ли ти изложбата?
Да, не е лоша. - Става дума за Африка,ако те интересува.
Каква искаш да бъдеш? - Адвокат.
Тези млади творци от Сарсел ли са? - Да, трябва да...
Съжалявам. Трябва да се изхранват.
Фотографията харесва ли ти? - Да,
но съм много заета, заради училището.
На колко си? - Съжалявам, притеснена съм.
Красива си. - Благодаря.
Може да се видим после.
Какво мислиш за него?
Интересен е.
Какво искаше да работиш? Не си спомням.
Искам да съм в наказателния съд.
Ще се сблъскваш с истински убийци. - Да.
Ще ги осъждам. - Кое ти харесва?
Правосъдието ли? - Да, справедливостта.
С коя друга се виждаш, освен жена ти? - Почти с никого, доста съм зает.
Не ти вярвам. - Хората си мислят, че имам повече афери.
Нямам против това.
Женкарите те възбуждат, нали? - Както и интелигентните мъже.
Кое те възбужда повече? Женкарите или интелигентните?
Брилянтни мъже, като теб.
Приличам ли на обикновените момичета? - Не.
Нямат младостта, хубостта и ума ти.
Преди наистина ми харесваха...
Как да ти го кажа... Курвите...
Лепнаха ми лошо име.
Но с теб... Знаеш за какво говоря.
Бях в училище с монахини.
Сега съм още по-възбуден.
Ела тук, сладурче!
Монахините научиха ли те на това?
Те са брилянтни, нали?
Бяха страхотни, учих по цял ден.
Имаше много еротични книги от 17-ти и 18-ти век.
Написани от монахини. - Така ли?
Да! - Обожаваха секса!
Повечето се присъединиха към манастира,
защото техните семейства ги изпратиха.
Били извършили прелюбодеяние.
И теб ще те пратят в манастир.
Толкова си красива.
Страхотна година!
Благодаря, г-н Девро!
Обещанието си е обещание.
Обещах ти интервю.
Нещата просто не трябва да са лични.
Това ли е офисът ти? - Да, но ще отидем там.
Не искаш ли да го направим там? - Много хора идват.
Както желаеш.
Страхотно е да ми дадеш интервю.
Седни там.
Тук си почивам, когато работя, но го използвам и за интервюта.
Какво искаш да знаеш?
Прочетох книгата ти, много е добра.
Така ли? - Летописец си!
Това е толкова мило!
Това е наистина страхотно! Наистина се радвам.
Страхотно е, че се съгласи, не искам да отнемам много време.
Как загуби касетата на Жан-Клод Мери? Трябва да знам как.
Затова съм тук, не я гледах.
Не си ли я гледала? - Не.
Не разбирам. Ти ми каза да я гледам.
Не я гледах. - Ако не си я гледал...
Много си красива.
Наистина си много красива.
Ако не си гледал касетата...
Познавам и майка ти.
Благодаря за... - Познавам майка ти добре.
Наистина добре. - Разказа ми за теб, като малка.
Каза, че си била надарена и че си умна.
Защо говориш за майка ми?
Защото я познавам много добре.
Достатъчно. - Съжалявам.
Всичко ще е наред. - Не е лесно да е добре.
Ами Жош, той как се справя с това?
Жош е добре, но родителите му са тъжни. - Кога пък са били щастливи.
Не знам.
Знам, че се радваха, докато синът им
излизаше с дъщерята на директора.
Трябва да се радват, че той ще се ожени за теб.
Бих се оженил за теб, дори баща ти да беше отрепка.
Това е много мило.
А Симон?
Ядосан е.
Тя никога не е имала чувство за хумор.
Това не е смешно.
Защо? Трябва да те приеме, както Джош мен.
Знаеше в какво се забърква.
Какво мислиш да правиш?
С превръзка на очите или не? - Татко, спри!
Ще ми се да ти бях помогнала да спреш. - Аз не исках.
Греша. И сега не искам!
Могат да си го начукат!
Вината е моя.
Като всички останали...
Бях с промит мозък от детството ми.
От родителите ми, учителите...
Учителите, началниците на работа...
Късметлия съм, че не съм християнин.
Бих искал да кажа...
Когато умра, ще целувам Божия задник постоянно.
Аз открих моя Бог.
Теб.
Първият ми Бог?
Не го намерих в църква, а в класна стая.
Беше чист идеализъм.
Какъв невероятен Бог!
Вярваше, че всичко е наред.
Бях в храма, който се нарича университет.
Първо като студент, а после, като професор.
Позволих на себе си да ме обхване светлината...
Несправедливост ли е?
Бяхме срещу всички злини.
Световният глад?
Всички ядат, докато не преядат.
Бедността е далечен спомен, който дори не може да си го представим
Богатството ще се разпространи из света.
На всеки според нуждите му.
Точно така.
Когато пристигнах в Световната банка се разкри
безкрайното страдание, присъщо на човешката
природа, която се показваше по ужасни начини.
Бавно... Леко по-леко...
Доста бързо, всъщност.
Разбрах, че няма смисъл да се изправяме срещу цунами, което не се овладява.
Това ни създаваше още повече проблеми.
Нещата няма да се променят.
Гладните ще умрат.
Болните...
Те също ще умрат.
Бедността...
Тя е добър бизнес.
Мъдрите спират до лимитите си.
Писна ми от това откровение.
Не мога да се върна към младините.
Няма изкупление за мен.
Какво казаха докторите?
Каза, че майка ми е виновна.
Наистина ли?
Каза, че обядвал с майка си,
след това искал да му даде маслото,
а след това казал, че тя му е съсипала живота.
Още един педантичен, глупав и тесногръд,
който единствено цели да се присъединя към останалата част на стадото.
Няма да стане.
Вбесявам се така, но на теб не мога да откажа.
Знаеш ли какво си направила
през годините малко по-малко?
Успя да ме накараш да се мразя.
Видя ли? Успяла си.
Дявол да го вземе. Спри.
Забравих плановете ти.
Искаш да стана президент на републиката.
Да, бях забравил за това.
Трябваше да бъда в затвора.
Не това ме ядоса!
Почти не мислиш за другите хора, това е проблемът.
Не мислиш за това, което си направил.
Мисля, че би ти било полезно.
Военната служба ще помогне, но я няма. Понякога е добра за един мъж.
Малко дисциплина, мамка му!
Имам такава! - Нямаш!
Знаеш недостатъците ми!
Достатъчно!
Знам. - Достатъчно, писна ми!
Ти си дете!
Ти си като малко дете!
Такъв съм мъченик!
Мамка му!
Женени сме от 20 години.
Щастлива си, че си моя жена. - Преди бях щастлива, вече не съм!
Плановете ти бяха да стана президент!
А ти първата дама! - Какво?
Плановете ти!
Не съм в състояние.
Не съм способен да бъда президент.
Знаеш го. Не искам.
Не го дължа на никого! - Какво?
Какво мислиш да правиш, като се върнеш?
Аз съм чудовището!
Това е чудесно.
Това е наистина красива фраза.